Lejrrapport, 13. juni.
Korporal O'Reilly, kontorist,
kl. 06.00.
Den rare, gamle sol
viste sit rare, varme ansigt over bjergenes lilla knejsninger,
som gjorde den honnør. "Godmorgen, alle sammen."
Men den fredfyldte stilhed blev afbrudt af en flok helikoptere,
der transporterede punkteret personale.
Men vores galante læger, de mirakuløse medicinske mænd,
er altid klar til at behandle de syge.
De sårede fik masser af hjælp af de superkloge kirurger,
hvis viden, så vidt jeg ved, ikke overgás.
Sammen eller hver for sig arbejder de som et team.
Dygtige hænder med flittige fingre,
der holder døden fra at kræve alle sine ofre.
- Radar, hvad er det for noget vás? - Sir?
Det med "mirakuløse medicin". Hvad er det, du skriver i min log?
Jeg gav det bare lidt personligt præg.
Du má hellere sige frem. Og brug helt enkle vendinger.
Jeg er altså blevet optaget på den kendte Las Vegas skole for forfattere.
"Har tjent det kreative samfund siden 1950." Hvordan fandt du dog dem?
- Superman, sir. - Tager han også kurset?
Bag på tegneserien. Ved siden af annoncen for røntgenbriller.
Jeg sendte noget, jeg havde skrevet, og de sagde, jeg havde "utroligt potentiale".
- Hvor meget måtte du slippe? - 50 dollar plus fem for studenteraktiviteter.
Men det er det værd. De fortæller alle hemmelighederne - verber og den slags.
Det lyder som et fupnummer.
Det er ikke fup.
Skolen drives af kendte forfattere, Hemingway, Steinbeck og O'Neill.
"Ethel Hemingway, Jerry Steinbeck, Eunice O'Neill."
Ja. Se lige på side tre.
"Forfattere er noget særligt. I grupper er de velformulerede."
"Alle respekterer en mand, der kan skrive."
Tænk bare. Om ti uger vil jeg være respekteret.
Det er en fin målsætning at have.
Men hæren bruger ikke kreative forfattere. Gem det til din roman.
Tak, sir. Jeg tilegner min første bog til dig.
Du má hellere lade mig læse den først.
- Fodfejl. Venstre fod forlod køjen. - Den rørte ikke engang jorden.
- Kom nu,jeg så, den ramte. - Og hvad så?
Jeg spørger dommeren. Frank, havde han foden af køjen?
- Jorden til Major Burns. - Hvad vil du?
- Hvad er du så opslugt af? - En artikel om Sverige.
- Lærer du at være en frikadelle? - Jeg læser om deres selvmordsprocent.
- Slår du tiden ihjel? - Rend og hop.
Er du klar til serven? Den nár over syv km i timen.
Bare kom an.
21. Nu gælder det Wimbledon.
Det má være pressen, der vil interviewe vinderen. Spørg mig, hvordan jeg har det.
- Hvordan har du det? - Dumt spørgsmål. Aflys interviewet.
- Jeg vil bede jer om en tjeneste. - Hvad?
Jeg har fundet en fin måde at forbedre mig på.
- Ændr intet for mig. - Jeg holder af dig.
- Jeg tager et brevkursus. - Sender de bittesmå lærere i konvolutter?
- Er det små, korte historier? - Jeg har problemer med min opgave.
Jeg skal fortælle en munter anekdote. Jeg tror ikke, jeg har haft en anekdote.
- Heller ikke en lille en? - Jeg har en. Hvad størrelse bruger du?
Jeg har en munter anekdote, men du má love ikke at grine.
- Ja, godt. - Tak.
Selv tak.
Det skete under første år af lægestudiet.
Jeg tog en anatomieksamen. Det var svært.
"Hvor mange knogler er deri hánden?" Klappen gik ned.
Jeg sagde til mig selv: "Hvor mange knogler har hánden?"
Så hørte jeg en spæd røst, der sagde, "24."
Jeg så mig omkring, og i vindueskarmen sad et lille egern
med et intelligent ansigt.
Den pegede på sin hånd og sagde: "24."
Det skrev jeg. Efter eksamen gikjeg over på biblioteket og slog det op.
Det dumme egern havde talt fejl. Der var fire mere.
Jeg ledte efter det, for nu skulle det få.
Jeg fandt det ovre ved psykologifakultetet.
"Du tog fejl," skreg jeg. "Mennesket har 28 knogler i hånden."
"Ná," sagde den og pegede på sin hånd. "Jeg troede, du mente egern."
Den tror jeg ikke,jeg kan bruge.
Skal jeg opdigte en i stedet?
- Vi skal bruge en munter anekdote. - Jeg føler mig ikke munter.
- Vær nu en ven. - Ja, ikke?
Der er nu en, jeg altid griner af.
Der var en syg, lille dreng derhjemme, der hed Timmy.
Han plejede at sidde på verandaen i sin kørestol og vinke, nár vi gik forbi.
En dag, da han vinkede, kørte kørestolen fra ham.
Den trillede ned ad trapperne, hen over plænen og ind i min fars bil.
Det var bare så sjovt.
- Det má have været rædsomt. - Nej, den ridsede bare bilen lidt.
Kom Timmy ikke til skade?
Og hvad så? Hans forældre var rige.
Det er ikke nogen munter historie.
I har bare ingen humoristisk sans.
I hakker altid på mig. Kan jeg overhovedet gøre jer tilpas?
- Du kan steppe i minefeltet. - Springe ud over Nordkorea.
Hold op! Det er sidste gang, jeg fortæller jer en historie.
Måske skulle jeg gå til opgave to.
Lad os se. "Beskriv noget smukt uden for dit vindue."
- Måske opgave tre. - Hvorfor er du så vild med at skrive?
Jeg har brug for det. En mand dømmes i stigende grad på sin udtryksevne.
- Hvor har du det fra? - Side fem.
Er der ikke mere dessert? Jeg så de menige spise noget af det.
Derfor er vi løbet tør. De spiste det.
- Snyd. I kører biksen som små børn. - Undskyld.
Det má du nok sige. Jeg har fødselsdag, og jeg fár altid dessert på min fødselsdag.
- Hvor skulle jeg vide det fra? - Du kunne have spurgt.
Tillykke.
Du ødelagde min dag. Jeg håber, du er glad nu.
Vil du have en ekstra bid lever?
Soldat, jeg konfiskerer din dessert.
- Det ville jeg ikke gøre, hvis jeg var dig. - Du skal ikke true mig. Rosiner.
Nej, fluer.
Sikke en kedelig fødselsdag.
- Du sagde ikke, du havde fødselsdag. - Folk er jo ligeglade.
Du er for hård ved dig selv. Se nu her.
Hej, alle sammen. Det er major Burns fødselsdag.
- Hvor er de glade. - Fødselsdage er nogetjuks.
Det er krig også, men dem fejrer Vida.
Pyt være med krigen. Det her sárer mig altså.
- Måske skulle vi lade hatten gå rundt. - Hvad kan man købe for 25 øre?
Ja, det hele ser bare så godt ud. Hvad vil du have?
Jeg tager en kende biksemad og en beskeden slat kartofler.
- Har du været ude i solen? - Jeg giver mit ordforråd nye kræfter.
Jeg tager et korrespondancekursus pr. brev.
Post er nu en dejlig ting. Min ven Vito mødte sin kone pr. brev.
Var de pennevenner?
- Nej, hun var postbud. - Sikke en provokerende anekdote.
Var din mund.
- Gør det noget, jeg sætter mig her? - Slet ikke, Radar.
Kan du komme i tanke om en uforglemmelig person?
- Til dit forfatterkursus? - Ja.
Jeg ville uden tøven sige min søster, søster Theresa.
- Hun er benediktiner i San Diego. - Det er jeg ked af at høre.
Nej, hun underviser på seminaret der.
Hun er også forsvarsspiller på basketballholdet.
Hun kan score iført et tungt krucifiks.
Nu lyder det af noget.
Det plejede at være årets vigtigste dag for mig.
De holdt fester til ære for mig. Med kort, gaver og...
Hvad vanker der her? Nul og niks.
Ikke en prut, ingenting, ikke en døjt.
Se dig Iige. Du har en medalje, og det er ikke engang din fødselsdag.
- Hvad er der? Hvad vil I? - Ikke noget.
- Vi kom for at arbejde. -I kom for at udspionere mig.
- Vi skal afløse dig. - Jeg gjorde ikke noget.
Hold nallerne fra hans medalje.
Det var et af hans klarere øjeblikke.
Lad os skyde ham og gøre os en tjeneste.
- Eller gøre ham glad. - Ved at aflyse fredsforhandlingerne.
Få Margarets forlovede sendt til Europa?
På førsteparket.
Du og jeg kunne skændes.
Det ville Frank bare elske.
Det ville gøre Frank glad at se os ryge i totterne på hinanden.
- Det gør vi. - Gaven til manden, der intet har.
- Det skal være overbevisende. - Det er let at skændes med et fjols som dig.
Alle ved, jeg kan nedlægge dig med et enkelt slag.
Det bliver Franks bedste fødselsdag.
Jeg gav dig opgaven, og sådan er det.
- Hvorfor tager du ikke vagten med mig? - Fordi jeg er overkirurg.
- Du ville give mig vagt døgnet rundt. - Det kan vi hurtigt ordne.
- Skændes I? - Se lige på mig.
Hvordan kan du arbejde med en blodtud?
- Jeg tager ikke vagten alene. - Lad Frank afgøre det.
Jeg kan lide, hvordan I løser det.
- Se, hvad obersten siger til det. - Sikkert. obersten.
I er rigtig gale på hinanden.
Man tror, man kender en. Pludselig bruger han sin rang. Sådan en snydetamp.
- Det er nu så meget sagt. - Hvordan ville du sige det?
Han er så barnlig. Han skal altid vinde og have det sidste ord. Umuligt.
Umuligt. Her kommer han. Lad os lade, som om vi taler om ham.
- Der var du heldig. Potter sover. - Jeg vil hellere arbejde alene end med dig.
Luften herinde er allerede meget bedre.
Skal du ikke sige det til Potter? Væk ham.
- Den dovenlars skal nok få betalt. - Jeg vidner.
- Han har sikkert kaldt mig alt muligt. - Snydetamp, slendrian og frittefjæs.
- Frittefjæs? - Han var så gal, han troede, du var mig.
- Sådan er han. - Han kaldte dig en dårlig taber.
- En dårlig taber? - At du er stræberagtig.
At du vil have det sidste ord. At du er barnlig.
- Sagde han det? - Hver en stavelse.
Men det har du ikke fra mig.
Han má virkelig være desperat. Det er så dumt, at det er latterligt.
Kan jeg ikke tåle at tabe?
Kl. 16.00. Solens rødglødende stråler
byder et vemodigt farvel til endnu en dag.
Korporal Klinger var ved sidste time af sin hårde vagt
lidet anende om den skæbne, der ventede ham.
Kineserne overgav sig i massevis.
Sergent Fierman kom med tre fanger, han havde págrebet, da de overgav sig.
Sergenten pralede med, at tilfangetagningen ville hjælpe til,
at hans hjemsendelse blev rykket frem.
Oplysningerne inspirerede i høj grad Klinger.
Den stolte korporal drog af sted for at finde kinesiske overgivere.
Men skæbnen udslukte hans held.
De kinesiske menige havde ikke set kvinder i umådelig lang tid.
Klinger slap med nød og næppe fra dem med dyden intakt
og ødelagde i skyndingen sin bedste kjole.
Korporalen kom tilbage med lidt ridser i dyden
og hans overlegenhed knap så overlegen.
Så er det nok.
Vi bliver alle sendt hjem af psykiske årsager.
- Undskyld. Jeg skal jo øve mig. - Loggen skal være hæragtig.
Læser hovedkvarteret det her, ryger mine ordener.
- Det sker ikke igen, sir. - Gudskelov.
Hvad er din egentlige, civile holdning til mit forfatterskab?
Ethel Hemingway er måske uenig med mig, men jeg giver ikke meget for det.
Hvorfor?
Fordi det ikke er dig. Du har bare slugt en ordbog.
- Jeg gør, som der står i bogen. - Smid bogen væk.
Jeg er ingen ekspert, men jeg tror, at den første regel er at være sig selv.
Vær dig selv.
Det má komme senere.
- Hvad laver du herude? - Venter på et lift hjem.
- Du skulle se Frank. Han er en helt ny mand. -Jeg brød mig heller ikke om den gamle.
Det er godt at høre ham le i lighuset igen.
- Hvem af os fár Oscar'en? - Mig. Du ved, jeg hader at tabe.
- Ja. - Sagde du virkelig det til Frank?
Ja. Det skulle være noget, du blev sur over.
Det generer dig virkelig, nár jeg påpeger dine fodfejl.
- Hvad? - Ellers sagde jeg jo ikke, du hader at tabe.
Det faldt mig bare ind.
Du synes, jeg går for højt op i det. Atjeg vil have det sidste ord.
- Ja... - Du kender mig ikke ret godt.
- Bedre end du tror. - Skal jeg altid have det sidste ord
- Jeg kan bevise det lige nu... - Sig frem.
Sig noget, og gå din vej.
Okay.
- Du er meget konkurrencepræget. - Fint.
- Du gjorde det. Du fik det sidste ord. - Det tæller ikke.
- Så hold din bøtte. - Okay.
Du er umulig. Hold bøtte, luk munden og sig ikke ét ord mere.
- Okay. - Ikke et ord.
- Fint nok. - Det nytter ikke.
Det passer ikke.
Mål-eg spørge om noget?
- Det har du lige gjort. - Det er til mit kursus.
Jeg skal skrive om et romantisk møde. Sådan et har jeg ikke haft.
- Hvorfor tror du så, atjeg har? - Alle ved, at du er forlovet.
Selvfølgelig.
Oberstløjtnant Penobscott er den mest romantiske mand, jeg kender.
Májeg så spørge, om I nogensinde har "mødtes"?
Mange gange. Jeg kan huske engang, vi nød lidt vin på en restaurant i Tokyo.
Der kom en stor mand hen til vores bord. Han vejede mindst 110 kg.
Han strøg mod mit ben, og jeg blev forskrækket og skreg.
Uden tanke for sin egen sikkerhed
gav Donald ham en på sinkadusen.
Alle tiders. Hvad skete der så?
- Han blev bidt i benet. - Bed han ham?
Nej, mandens førerhund bed ham.
Hvad i alverden laver han nu?
Jeg ville ikke blive hængende, medmindre I kan tåle synet.
Han vil sætte ild til sig selv.
Vent lidt. Det má du ikke.
Det er for sent. Jeg vil hjemsendes.
Jeg kommer hjem i et askebæger.
Tænk over, hvad du gør. Giv mig tændstikkerne.
Farvel, krig. Farvel, KP.
Adios, Korea.
Spred min aske over Toledo.
Læg så de tændstikker. Vi kan finde ud af det her.
- Hvad han sagde. - Hvad nytter det?
Giv mig en chance. Kom over på mit kontor.
- Over på kontoret. - Udmærket.
Hold lige min plads.
Det var klogt.
- Skynd dig. Jeg har travlt. - Slap af. Hvor brænder det?
Undskyld.
Jeg tager hvad som helst. Ærefuld, generel, lægelig.
Jeg ved godt, du hader det her,
men du má forstå, at det ikke er op til mig.
Jeg forstår kun en ting. Du hjemsender mig, ellers futter jeg af.
Jeg vil gerne hjælpe, men jeg kan ikke sende dig hjem.
Har du set en libaneser med fut i? Det er ikke noget kønt syn.
Hvad med lidt orlov i Seoul?
- Frihed eller flammer. - Alt andet end en hjemsendelse.
Du er en hård nød at knække, men jeg er hårdere. Jeg håber, du kan leve med dig selv.
- Klinger, hold nu op. - Husk mig til din næste grillfest.
Hvad skal jeg sige til din kone?
Jeg vil hældes i en blå urne. Den farve klæder mig.
Du vil fortryde det resten af dine dage.
Jeg vender ikke tilbage.
Skal jeg hælde?
Hvem har puttet benzin i min benzin?
Hold dig væk med den cigar.
Tilbage! Ingen stryger nogen tændstikker.
- Hygger du dig? - Jeg er fødselsdagsbarnet.
- Godaften, kaptajner, major. - Hvad laver du her?
- Jeg skal finde en klog, der kan hjælpe mig. - Du skal ikke se på mig.
- Hvordan går skriverierne? - Potter siger, jeg skal være mig selv.
- Men jeg ved ikke, hvordan man gør det. - Det er let. Glem alle fremmedordene.
Skriv om noget, du gerne vil skrive om.
- Hvad? - Iowa eller dine dyr eller onkel Ed.
- Noget, du føler stærkt for. - Stærkt?
Jeg ville skrive om, hvordan venner altid falder en i ryggen.
Venner er roden til alt ondt.
- Det forstår jeg ikke. - Folk glemmer alt om loyalitet.
De glemmer, man ikke skal smede lede rygter om nogen.
Jeg ville nok skrive om at være for mistænksom og bitter.
- Hvad med at sprede sladder? - Du skal altid have det sidste ord.
- Ja. - Se selv.
- Nej. - Det her er godt.
Vent lidt. Jeg tror, jeg har fundet noget, som jeg føler stærkt for.
- Hvad siger du til at holde bøtte? - Det strammer for brystet.
- Hvad er der i vejen? - Jeg bliver syg, nár I skændes.
Ved I ikke, atjeg kom for at få det godt? For at grine?
- Det er, fordi I altid enes så fint. - Den tid er forbi. Ud med dig.
Af sted.
I er alle tiders. I arbejder sammen og griner sammen og holder sammen.
I er altid parat, nar den anden har brug for jer.
- Nu er du jo helt rørstrømsk. - Nej, jeg er ej.
Masser af fyre i hæren siger, at de er venner. Men det er de to virkelig.
Bortset fra nu.
Vi er altså ikke så sure på hinanden.
Er vi vel?
Nej. Vi lod bare som om.
- Vi ville give Frank en gave. - Så han blev glad.
- Vi skændtes for at underholde dig. - Og det var skønt. Jeg elskede det.
Festen er forbi. Tillykke med fødselsdagen.
Det er din skyld, din lille mide.
Du blandede dig. Det gik fint, før du begyndte at blande dig.
- Jeg prøver bare at forbedre mig. - Det er spild af tid.
- Det ved Frank alt om. Han har opgivet. - Det gik ellers lige så godt.
En god fødselsdag, der gik lige i vasken.
Her...
- Jeg giver en drink. - Tak.
- Skål for dig, Radar. - En rigtig ener.
Det er I to også.
- Elsker du mig trods mine fejl? - Fejl? Du er perfekt.
- For det má du nu gerne få det sidste ord. - Tak.
Selv tak.
Kære mor, jeg har droppet kurset.
Jeg fandt ud af, jeg skriver bedre som mig selv
end Hemingway, O'Neill eller alle de andre, og så koster det mig ikke en rød øre.
Hils alle fra mig, især mine nevøer.
I al sin simpelhed...
Walter.
Fra Ottumwa, Iowa, dybt i det mystiske Midtvesten
kommer verdens første kontorist- tryllekunstner, den formidable Radaro.
Hånden er hurtigere end øjet.
- En kanin. - Nej, blomster.
- Du kunne nu godt have narret mig. - Det har jeg et trick til.
Vil en herre eller dame fra publikum låne mig deres ur?
Brug Franks.
Vil du lægge uret i klædet her?
Vi har klædet og en hammer.
- Og nu... - Han ødelægger uret.
Det har jeg set. Det er pærelet. Han kom ureti lommen.
Jeg tror, vi har begået en fejl.
Din lille mide. Du ødelagde det.
Jeg fik det af en patient med piskesmæld.
Flot nummer, Radar.
- Det ur var 14 dollar værd. - Jeg er kun begynder.
Dit næste nummer: Forsvindingsnummeret.
- Ja. - Korporal.
Det var bare en prøve.
Visiontext tekster: Helle Kaiser-Nielsen
DANISH